![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEhzhgKOEzPLaZb750q6W5RSjGPngMVE41Z6EwPhi4ANCDRrahHqIP5rKgqJpyU0_AV1RUCh4No-D9pkhI1U1fGU_CWbqjaqQxRoIenfvhhIA_n2MnbjCqKtULkTS9q5tqFac6OhUthtvgGg/s320/k%C5%99eslo.jpg)
Mnoho lidí se mě v čajovně, kterou jsem deset let
provozoval, ptalo, co si myslím o roku 2012. Někteří k němu vzhlíželi s obavami.
Dělali si například potravinové zásoby. A v Americe kvetl obchod s bunkry
na úrovni developerských objektů. Postupně se moje odpovědi ustálily na této standardizované
větě: „Budeš normálně chodit do práce jako obvykle.“ A to je první vzkaz, který
pro vás mám. Je o síle slova.
Ztratil jsem práci, komplikovaně si zlomil nohu a prodělal tři
operace, celé léto jsem tak proležel a postupně jsem během podzimu odkládal
berle. Kromě práce jsem změnil-ztratil desetiletý vztah se svou partnerkou, právě
jsme se zasnoubili. Prodali jsme náš nový moderní byt, nakonec jsem dokonce
opustil i rodné město, de facto přerušil všechny tamější vztahy. Aby „konec světa“
proběhl kompletně na všech úrovních, stalo se, že jsem změnil i svou banku a
vypověděl telefonní smlouvu. Vše v roce 2012. Ze starého světa mi nezbylo
vůbec nic.
„Budeš normálně chodit do práce jako obvykle.“
Nejdříve mi bylo odebráno „do práce“, pak „normálně chodit.“
Když jsem přicházel postupně o další životní jistoty, uvědomil jsem si, že nic
nebude „jako obvykle.“ Zbylo mi jen „budeš.“ To mi snad bude zachováno,
pomyslel jsem si. První pochyby přišly, když jsem zahájil rehabilitaci. Začnete
hýbat s nohou, ale ona se nehýbe. Vše děláte stejně, nejdříve takový ten
sotva zachytitelný pokyn v mysli, pak by přece měl následovat samotný
pohyb té určité části těla. Jenže moje noha se nehýbala. Pak se jednou trochu
zachvěla. Dnes, po devíti měsících od úrazu, téměř nekulhám, dokonce jsem před
týdnem provedl něco jako dobíhání tramvaje. Ale to ještě nebylo ono. „Budeš -
nebudeš“ bylo zkoušeno jednu z posledních nocí v roce 2012. Přežil
jsem a vy se dozvíte jak.
Buďte opatrní.
P.S.: Tento blog bude o jednom z nejméně prozkoumaných fenoménů
tohoto světa. Říká se mu synchronicita. Už jste ten výraz někdy slyšeli? Budete
se divit, ale pro mne je stejně rajcovní jako sex. Také se v něm dá zažít
jakési bezčasí, úplně se v něm odevzdat, ztratit.
Bože, ono je tu něco
stejně velkého, něco, co nás přesahuje, jako sex?
Už se těším na pokračování "Budeš - nebudeš" ;)
OdpovědětVymazatDíky Ali, určitě "Bude" :-)
VymazatMoc držím palce v "novém" životě, a pokud se někdy potkáme, ráda si vychutnám společnou misku čaje:-)
OdpovědětVymazatMoc díky Therése, to nezní špatně, třeba bude i něco k zakousnutí :-)
OdpovědětVymazatJsem každopádně pro:-)
VymazatBože, ono je tu něco stejně velkého, něco, co nás přesahuje, jako sex?
OdpovědětVymazat"Ano, jistě. Dva sexy."
:-) Opravdu Ivo, zdá se, že dva sexy jsou více než jeden. Ale není to stále nějak málo? :-)
VymazatNásobky dle situace. :-)
VymazatTak to teda zírám na ten synchron. Nedávno jsem byla v jedné čajovně, dívala se na tvoji bývalou (to jsem ovšem neměla jisto) partnerku ( to jsem taky chvíli přemítala, zda je to ona, vypadá úplně jinak) a říkala si, že bych moc ráda věděla, co se vlastně stalo- Kamil čajovník a partnerka. Drbna jsem, no. A hele. Ono si to visí na blogu. Nijak cíleně jsem Kamila nehledala, natož abych tušila něco o nějakém jeho blogu......A mám pokoj.
OdpovědětVymazatPřání se plní, už je to tak :-)
VymazatSmysl je v hladine, protoze tak jako se mraky a slunce shlizeji ve svem obrazu, tak i my pokud se stisime muzeme nahlednout zablesk vlastni duse a pochopit tak sami sebe. Laska a porozumeni to jsou kompasy nasi pouti a cilem by melo byt dosazeni moudrosti.
OdpovědětVymazatKamile k tvemu pribehu jen obtizne hledam ta spravna slova a tak radeji budu mlcet. Verim, ze v nevyrcenem je nekdy vetsi hloubka a porozumeni nez v proudu prazdnych slov. Rozumim Ti a zaroven jsem si vedom, ze individualni prozitek je od jiste hranice nesdelitelny a neprenositelny, snad jen nekteri umelci polibeni muzou dokazali tuto hranici prekrocit. Jsem s Tebou i pres tu vzdalenost, ktera nas deli... Martin Kubes
Souhlas Martine díky. Jsem také s Tebou. Až do Státu spojených...
OdpovědětVymazatAhoj Kamile, synchronicity mě taky fascinují, čím dál tím víc. Lepší než sex? Tanec, plutí prostorem a časem bez hranic. Kdo nepoznal, nepochopí...Hezké dnes kamkoliv *Míla (pokud ti připadá, že se neznáme, tak máš pravdu :-)
OdpovědětVymazatAhoj Mílo, děkuju. Popsala jsi to opravdu pěkně. Tanec je velmi vhodná metafora. A kdo poznal, pochopí :-) Máš nějakou zajímavou zkušenost ze synchronicitou? Rád si ji vyslechnu, jestli chceš napiš mi na synchromysl@gmail.com. Hezké dnes i Tobě. Kamil
OdpovědětVymazatJediné co je v životě jisté je to že nic jisté není! Ale zkuste se to někomu říct aniž by se neponořil do ještě větší deprese než je. Ale proč z toho být v depresi? člověk a jeho život postavený na jistotách- ó jak směšné, život nás o tom každý den přesvědčuje a my jako slepci stále ne a ne uvěřit. Ale když to člověk přijme?- ha ono to není tak hrozný, ba naopak spousta věcí začne dávat smysl-já se nebojím říci že vlastně celý svět začne dávat smysl a když člověk začne chápat svět,co se stane- deprese? co je to deprese?... :) Vždyt je to všechno tak jednoduchý!
OdpovědětVymazatDekuji
OdpovědětVymazat